Äntligen begravde Jordens nationer stridsyxan -
- och gick ihop för att rädda vår planet.
Den förenade rymdstyrkan letade i galaxen efter världar -
- där det fanns vatten och luft.
Hyperporten var vårt hopp att kunna kolonisera rymden och överleva.
Men medan vi förberedde vår resa ut i den svarta rymden -
- förberedde terroriststyrkan, Det Globala Upproret, ett anfall.
HYPERPORT-BYGGNADSPLATS JORDEN. 30. SEPTEMBER 2058
Lastskepp 7 begär landningstillstånd.
Uppfattat. Överför säkerhetskoderna.
Det finns två ekon på radarn. De gömmer sig i din skugga.
Alla man till sina poster.
Upprosjägare anfaller. På era poster!
Detta är Eagle 1. Allt är klappat och klart.
Klar för start!
Jeb, var är du?
- Det kalla kriget har precis blivit varmt. - Det är Upprorets jägare.
Låt oss ta var sin.
Den som dödar en skurk sist, bjuder på en öl.
- Vi flyger genom porten. - Det är inte tillåtet.
Jag försöker att komma in.
- Ni är ta mig fan fula på nära håll! - Målet låst.
Första fiende undanröjd.
Don, han är precis i hälarna på mig. Jag kan fan inte skaka av mig honom.
Jag är träffad! Mina vapen fungerar inte. Jag avfyrar huvudkraftkärnan.
- Är jag bra, eller vad? - Fel på reservmotorsystemet.
Mina motorer reagerar inte.
Jag störtar ner mot hyperporten. Bromraketerna fungerar inte.
30 sekunder till kollision.
Basen anropar Ranger 1. Räddningskepp har skickats ut.
Eagle 1, här. De hinner aldrig. Jag flyger ner.
- Ni har inte fått tillstånd att... - Jag hatar den radiostation.
Kollisionsalarm.
- Håll ut, Jeb! - Sväng undan!
- Jag ger dig en liten kyss. - 5 sekunder till kollision.
Don! Kilar vi stadigt nu?
Du ska inte komma undan att bjuda på en öl.
AVFYRINGSKUPOLEN l HOUSTON
Med pionjärsanda drar familjen Robinson ut till Alpha Prime.
Vilken framtid väntar våra barn? En framtid i ett paradis.
Jupiteruppdraget är finansierat av militären och S.G.l.
Vi tänker på våra barns framtid.
- Lägg av! - Hologramsamtal från skolan.
Goddag, inspektör Cartwright. Vad har han nu gjort?
Hackat sig in i huvudsystemet för att experimentera.
- Det var fullständigt kaos. - Javisst, säkert.
Vi hade inte ens ljus.
Det är inget att skratta åt, professor Robinson.
- Will är otroligt talangfull. - Utbildning ändrar form och färg.
Hans små tidsmaskiner är ett riktigt genis verk.
Inga fler apkonster. Jag menar det.
Han hungrar efter uppmärksamhet. Ert liv är allt annat än normalt -
- men kunde hans pappa inte ha deltagit i uppfinnartävlingen?
Som ni vet, är Alpha Prime den enda bebodda planeten -
- som har blivit upptäckt av våra rymdsonder.
Min besättning tillbringar de 10 åren, resan tar, i ett dvalliknande tillstånd.
När vi har kommit till undersöknings- kolonien, ska jag bygga hyperporten.
Då har teknikerna här på Jorden -
- gjort klart systerporten i vår planets kretslopp.
När båda portarna är färdiga, kan rymdskepp nå fram omgående.
Omgående kolonisering av Alpha Prime blir möjlig.
Kan man inte "zappa" sig direkt dit med hypermotorn?
Hyperrymden är en underliggande rymd.
Om man flyger in i hyperrymden utan en port -
- är det omöjligt att förutsäga, var man hamnar.
98% av galaxen är ännu inte kartlagd. Man kan fortfarande åka vilse.
Herr professor? Vad med kapten Daniels influensa?
- Följer han med som pilot? - Mina damer och herrar...
Ni kom för att se Jupiter 1 för första gången.
Har ni inte väntat länge nog? Låt oss gå in i uppskjutningskupolen.
Nu, när man har påskyndat rymdresan -
- vad tycker era barn om att lämna Jorden?
De är jätteivriga.
Det är bara för mycket!
- Jag vill inte med! - Vi pratar om det, när vi ska äta.
De senaste tre åren har jag gått miste om allt-
- för att träna att gå miste om de nästa 10 åren!
Jag äter inte hemma. Jag går ut med mina vänner.
Jag går ut för att säga adjö till hela mitt liv.
Det är viktigt att du är här.
Den här kvällen, innan hon blir bortförd från allt det hon känner till -
- utskickad i rymden mot sin vilja, vad tänker rymdfången på då?
Finns det pojkar på Alpha Prime? Vad ska jag ta på mig?
Vad händer om vi skickar ut dig i rymden?
Först försöker du hålla andan.
Men ditt blod har redan börjat koka.
Så sväller din hud som en ballong.
Och sen... pang!
Kallar man din sjukdom något?
FÖRSTA PRIS
Jag får inte ta med dem för pappa. Han struntar i mig.
Jag har fått ett ursäktsvideoband vid två födelsedagar -
- och förra året glömde han det helt och hållet.
Han tänker bara på den här resan.
- Du äter alltså inte hemma? - Tja...
Tillbringar jag sista kvällen med att titta på när de låtsas som om de inte bråkar -
- eller använder jag 10 års fickpengar i varuhuset?
- Lägg ihop två och två. - Mamma blir galen.
Ger hon mig utegångsförbud då?
- Det är mycket sent med en ny pilot. - De upproriska har blivit modiga.
Först hyperporten, sedan Daniels. Uppskjutningskupolen är i fara.
Wills uppfinnartävling. Kom ihåg: Ursäktsvideoband.
Han kommer nog att förstå.
Min familj ska med. Jag vill ha en pilot, som också kan tänka själv.
Jag har den helt rätta mannen. Han vet det bara inte ännu.
- Givakt. - Varför blev jag hemskickad?
Gentecherna kan anfalla igen. Jag måste vara där.
- Känner du professor Robinson? - Bara hans rykte.
Er pappas krigsstrategier var omtalade på akademien.
Vad vet du om Jupiter-uppdraget?
Jupiter är en förstorad robot. Allt är automatiskt.
En apa kan flyga ut det skeppet ur solsystemet -
- och landa på Alpha Prime. Det är ett barnvaktsjobb, herr general.
Inget illa ment...
Vet ni att Jordens resurser är begränsade?
Var enda skolunge vet, återanvändningsteknologin räddar miljön.
Att skicka ut en familj i galaxen är ett försök att få sälja datorer.
Man har ljugit. Återanvändningstekniken kom för sent.
Allt fossilt bränsle är nästan slut. Ozonlagret är nere på 40%.
Om två årtionden kan Jorden inte längre ha något mänskligt liv.
De upproriska vet det lika väl som vi.
De bygger också en hyperport. De vill kolonisera Alpha Prime först.
Om det lyckas, kommer "Västens demoner", du och jag, att dö här.
- Daniel har inte influensa, eller hur? - Han blev mördad i sitt hem igår kväll.
- Influensastoryn var till pressen. - Jag har flugit med Mike.
Vi borde spränga deras baser till atomer! Min grupp...
- Er räddningsaktion var oöverlagd. - Min vän var i knipa.
Satte du ett rymdskepp för 10 miljoner på spel, på grund av en vän?
Ja, herr. general. Det gjorde jag... "herr. general".
Han blir bra.
Grattis. Du är den nya piloten på Jupiter-uppdraget.
Var är mina pengar?
"De upproriska" lejde mig för att få tillträde till Daniels lägenhet.
Jag har gjort min plikt.
De har hittat en ny pilot. Anfallet på hyperporten gick snett.
Vi måste få ett mer direkt ingrepp från er.
Jag förstår.
Det blir dyrt.
Och jag är rädd för, att mitt pris just blev -
- astronomiskt!
Hologramsamtal.
Kom in.
Vi har inte fått resultatet av hälsoundersökningen.
Familjen Robinson är fullt friska.
De är i toppform och klara att flyga.
Önska dem lycka till... från mig.
Professor Robinson har kommandot -
- såvida ni inte hamnar i strid.
Det måste finnas bättre kandidater. Min egen familj står inte ut med mig.
Håll käften, herr major.
Jeb Walker skulle vara helt perfekt...
Välkommen ombord.
Verkar som om någon har utrustat den med hela köret.
När ni ska sitta barnvakt är det ju en härlig baby.
Eller hur, herr major?
Jag kan inte få upp kryo-dvala-systemet över 96%.
- Doktor Smith har godkänt det. - Jag har ansvaret på resan.
Om kamrarna inte är perfekta, flyger vi inte. Förstått?
Judy, det här är major West. Han ersätter Mike.
Han väger mer än Mike.
Jag vill gärna diskutera mina mått, doktor. Över en middag?
West. Jag har läst om er. Ni är krigshjälte, eller hur?
Jo, det är jag faktiskt.
Vem var det, som sa, att de, som inte kan tänka, slåss?
Jag tror, det var jag. Det var trevligt att träffa er.
Den kalla fisken skulle jag gärna vilja tina upp.
Jag hinner inte hem till middagen, pappa.
Det här blir en lång resa.
Maureen, ta telefonen. Packar du fortfarande? Gå och lägg dig istället.
Maureen.
Älskling?
- Han vann första pris igen. - Är det den här, han har hållt på med?
Den galna idén han har fått om en tidsmaskin...
Ganska genialt av en sådan liten kille. Ursäkta, att jag kommer så sent...
- Familjen behöver dig. - Allt detta handlar om familjen.
Jag sa bara ja, om vi kunde ta barnen med oss -
- så de inte skulle behöva stanna här. Kommande generationer får ett hem.
Så vad betyder det -
- att Will skolkar från skolan för att få din uppmärksamhet?
Att Penny har släpats hem av vakter tre nätter i rad.
- Att Judy har blivit ett spöke för sin far. - Jag måste hinna...
Tror du, jag säljer Tupperware?
Jag står här med två barn, som säger farväl till en hel planet.
Det finns ingen bruksanvisning som talar om hur man sköter sånt här.
Det tjänar kanske inget till...
...att rädda hela världens familjer, om vi inte kan rädda vår egen.
Är det så, det ligger till, professorn?
- John... - Ja, älskling. Jag är också rädd.
Förlåt mig, att jag utelämnar kyssen.
Men nu ska du vakna.
Roboten är aktiverad. Går igenom det viktigaste.
1: Skydda familjen Robinson. 2: Skydda skeppets system.
Låt mig slippa ditt prat, min kära stål-centurion.
Jag är rädd för att jag har långt mer dunkla planer för dig.
Roboten är aktiverad. Det viktigaste:
Efter 16 timmar ska familjen Robinson utplånas. Förstör alla system.
Det var bättre. Farväl, min kära platinplåt-pappskalle.
Hälsa glömskans mörker från mig.
Ni har tydligen fullgjort ert uppdrag i tid.
Jag är full av beundran av punktlig terrorism.
Ni får aldrig ringa hit. Signalen kan spåras!
Jag vill bara uttrycka min djupa tacksamhet för er lojalitet.
Snyggt jobbat, min goda doktor. Och adjö.
Jupiter 1. 3 minuter till uppskjutning.
- Fan! - Den ska sitta där.
Det är nästan acceptabelt.
Låt bli. Enligt Vogue är det inne om 10 år.
Kan vi ta bort syret, så hon blir mindre belastande?
- Behöver han vakna? - Det var droppen. Jag vänder om.
Satellit-försvarsnätet aktiverat.
Det ska nog gå bra, älskling.
Hej, kompis.
Godnatt.
Nu är det dags.
Du får Godkänt för faderligt omtanke, men MVG för insats.
- Jag gör mitt bästa. - Kom hit.
- Du får alltid MVG för det här. - Huvuddatorn är igång.
- Sov gott. - Vi ses, när vi är framme.
1 minut till uppskjutning, major West.
- Fågeln är klar. - Major?
Varsågod. Hon är er nu.
Jag ska försöka att ge er en behaglig resa.
Dr. Robinson anropar kontrollrummet. Vi är klara.
Uppfattat. Ni har klartecken till att gå i kryostase.
- Säg mig en sak, doktor. - 50 sekunder...
Finns det plats för två?
Det finns knappast plats för er och ert ego.
Ta det lugnt. Jag sysslar inte med annat.
Kör försiktigt bara.
40 sekunder till uppskjutning.
30 sekunder till uppskjutning.
20 sekunder till uppskjutning.
Det är Jupiter 1. Jag har nattat familjen. Vi är klara.
Er uppskjutningsbana är fri för all trafik. Väntar på er order.
Uppfattat, Houston. Och apan trycker på knappen.
Jupiter 1, boosterraket lossad.
Det är Jupiter 2. Överflyttar all kontroll till huvuddatorn.
8 års utbildning.
Navigationshologram aktiverat. 50 gånger i strid.
Kurs bekräftat för utflygning från solsystemet.
Bara för att ta campingfamiljen med på picknick i rymden.
- Noah, 10 år är en hel livstid. - Sov gott, gamle vän.
Jag har aldrig gillat de här frysarna.
Man får mardrömmar.
Datornavigation bekräftat.
Kryo-dvale-systemen fungerar optimalt.
Fan!
Robot aktiverad! Efter 16 timmar ska familjen Robinson utplånas.
- Alla system ska förstöras. - Avaktivera programmet!
Utplåna familjen Robinson!
Förstör alla huvudsystem.
Utplåna Jupiter 2.
Förstör alla huvudsystem. Utplåna Jupiter 2.
Förstör kryo-dvale-systemet.
Utplåna!
Förstör navigationssystemet.
Vakna nu, för fan!
Jag kan inte stoppa den här djävulska anordningen ensam!
Nödavbryter kryostase.
Förstör alla system. Utplåna familjen Robinson.
Barnen!
Slå ifrån säkringen.
Det var dumt gjort.
Pappa!
- Mamma, släpp mig! - Will!
Förstör!
Förstör...!
Utplåna Jupiter 2.
Utplåna familjen Robinson!
Titta bort, älskling!
- Robot, slå ifrån pulsgeväret. - Order godkänd.
Avbryt anfallet och invänta instruktioner.
Familjen vill inte komma och titta på mina uppfinningar, så jag får visa dem hemma.
Viktigpetter!
- Robot. - Inväntar instruktioner.
Gå tillbaka och stäng av systemet.
- Major, är ni okej? - Nästa picknick... inga robotar.
Var är Judy?
Stabiliserar huvudsystemet. Brandkontroll.
Försöker att begränsa skadorna!
Jag vill hem nu.
Navigationssystemet är nere. Fan! Vi kan inte anropa Jorden.
- Slå över till nödsystemet. - Överför kraft från reservsystemet.
Navigationstavlorna lyser.
Jag kan fortfarande inte få tillträde.
Sätt huvuddatorn i manuellt läge.
Subrutinen fungerar fortfarande inte. Jag försöker från en annan dator.
- Smith! - Håll dig borta från mig!
Vad fan gör ni här?
Major West. Gudskelov! Jag höll på med lite kontroll och blev nedslagen.
Det är "De upproriskas" teknologi. Ni är en förbannad spion.
- Ni ligger bakom det här! - Stopp! Vad gör ni?
- Slänger ut soporna! - Jag behöver hjälp.
Jag kan inte få ut Judy. Hon dör!
Rör mig, och flickan dör!
Om ni dödar mig, dödar ni flickan. Hur mycket är er hämnd värd?
Jag kan rädda henne. Men ni ska ge mig ert ord på att ni skonar mig.
- Hjälp henne! - Jag har kontroll på det här.
Vi är helt ur kurs.
- Fångad av Solens tyngdkraft. - Den stora badbollen är alltså Solen?
Om fyra minuter börjar skrovet att smälta.
- Kolla raketmotorjusteringen. - Professorn!
Jag sätter kurs mot gruvorna på Merkurius.
Jag hämtar doktor Robinsons bårar därnere!
Smith, kom nu!
Ni försökte att döda min familj. Vi litade på er.
Det gömmer sig en värld bakom vår. Ljug en gång, fuska två, så fattar ni.
Tro inte, att mitt förräderi är en karaktärsbrist.
Det är ett filosofiskt val, en djupare förståelse av universum.
- Det är en livsstil. - Ni är ett monster.
Kanske det. Men jag är den enda som kan rädda er dotter.
- Min kära var beredd när jag säger till. - Måste han kalla mig "min kära"?
Penny, min kära!
Nu!
- Hon andas inte. - Till sjukvårdsrummet!
Solen släpper oss inte. Värmeskölden smälter om 1 minut.
Vi måste överföra all kraft till motorerna. Jag överför de vitala systemen.
Överför vitala systemen. Motorerna på 80% kraft.
Hjärtat slår inte, och hon andas inte.
Undan.
En gång till. Undan!
- Varning!
- Överföringsfel. - Systemen går ner! Judy...
Vi förlorar henne. Gör något.
Kom igen nu, barn! Kämpa på!
Och använd lite mod och hjärta!
Det liv jag räddar kanske, blir mitt eget.
Vakna nu, min älskling.
- Det är all den kraft vi har. - Jag ger järnet nu.
Hon har inte tillräckligt med kraft för att göra sig fri.
- Vi måste igenom det här. - Jag har det.
Det fungerar!
Vi flyger igenom den med din hypermotor.
Om vi använder den utan en port, kan vi hamna varsomhelst i galaxen.
Men inte här i alla fall.
Jag räknar.
3, 2, 1... Nu!
Hypermotorn fungerar optimalt!
Herr major, Ni har kommandot.
Låt oss se vad hon duger till.
Maureen...
- Judy? - Hon är okay.
Tack vare mig.
Här är jag. Antingen minskar jag vätskan -
- eller så gör jag en ny öppning för det var svårt att komma ut.
- Mina organ fungerar... - Är du oskadd?
- Jag mår bra. - Kom hit.
Ska varje lite problem bli en ursäkt för äcklig sentimentalitet?
Hur mycket, Smith? Vilket jävla pris satte du på vår framtid?
Du förmår inte göra det, eller hur, John?
Man kan inte döda en människa utan att bli ett monster.
Kujon.
Vad har hänt? Var är vi?
Jag har stängt av de skadade systemen. Resten får vi reparera.
Jag blev orolig för dig. Bra att du tinade upp.
Dator, kartlägg vår nuvarande position.
Söker efter kända stjärnbilder.
Den här databasen har stjärnkartor över den kända delen av galaxen.
Jag känner inte igen någonting.
Vi har farit vilse. Eller har vi inte det?
- Ta det lugnt, doktorn! - Lägg av!
Kryodräkten tog det mesta av den elektriska laddningen.
- Var tacksam för att det inte var din hud. - Det är väl inte omtanke jag hör från dig?
Det kallar jag patientvård!
Vad är det? Ett ärr från kriget?
Det kan man väl säga. Det var en tatuering.
En före detta kärestas namn. Men jag tog bort det.
Kunde du inte ha använt en tuschpenna?
Sån är jag. En flicka i varje hamn.
Har du ingen familj? Inte någon att sakna?
Jag har aldrig varit en morsgris.
- Du tycker väl att det är romantiskt? - Nej. Det gör jag inte.
Och du då? Har du lämnat en lycklig liten nörd på Jorden?
Jag har tillbringat 3 år på uppdrag. Jag försöker att rädda planeten.
Jag har inte haft tid att roa mig.
Om det inte finns tid för att ha roligt, varför räddar vi då planeten?
- Jag ska hjälpa dig. - Tack.
Jag är dötrött på att vara liten.
Den har visst gått sönder.
- Jag ska titta på den. - Varför är du inte hos mamma och pappa?
- Har du träffat våra föräldrar? - Det ligger nog nåt' i det du säger.
Popcorn. Orkidéer. Vågor.
Billy. Kyssar
Choklad.
Det är en lista...
...över allt det vi lämnade.
Du ska inte älska något, pojke. För du mister det bara.
Smith kan fortfarande skada oss.
Jag borde kanske inte låta honom leva.
Om vi vill föra civilisationen ut till stjärnorna, då ska vi var civiliserade.
Har du märkt att du säger emot mig, oavsett vad jag säger?
Självklart. Vi är gifta.
Varning. Anomali framför.
Vad i helvete...?
Det liknar ett rymdskepp.
Som liknar ett hål i rymden.
- Vart är det på väg? - Bra fråga!
- Herr major, vänta! - Jag väntar senare.
- Styr undan. - Låt ljuset vara tänt.
- "Proteus"? - Det är ett av våra rymdskepp.
Så där, ja.
Jag har aldrig sett ett sånt rymdskepp förut.
Det besvarar inte våra hälsningar.
Söker på alla frekvenser. Det finns ingenting.
Jag ser osammanhängande livstecken. Sensorspöken kanske.
Deras dator är kanske igång. Jag försöker med standard-flygkoderna.
Kontrollkoderna är bekräftade. Påbörjar inflygning.
- Konstigt! Vad är det för ett skepp? - Det är inte ett av våra.
Pojkar, det är inte ens gjort av människor.
Om det här är en dröm, varför finns det då inte fler flickor?
Till följd av att vara tillfångatagen -
- är den tappra rymdfånge, Penny Robinson -
- tvungen att använda sin makalösa-
- tekniska expertis.
- Identifiera er. - West. Major.
Den förenade globala rymdstyrkan. Får jag besöka fången?
Varsågod... major West.
Oj oj oj! Kan man vara snyggare?
- Knappast. - Andas, Penny.
Lås upp.
- Jag kan inte stanna här. - Vi kollar sondskeppet.
Vi kanske kan komma underfund med hur vi ska ta oss hem.
Ta på dig det här.
- Du ska följa med. - Jag är doktor, inte astronaut.
Nej, du är en sabotör.
Och jag lämnar inte dig här så du kan ställa till med ännu mer.
Jag vägrar...
Ge mig en ursäkt att döda dig.
Snälla?
Jag har alltid gillat svart.
Lås.
- Aktivera vapen. - Krossa! Döda! Förstör!
Krossa! Döda! Förstör!
- Vad säger du nu då? - Säkring på.
Bara lugn. Jag hackade mig in i processorn -
- och sen slog jag ifrån alla huvudsystemen -
- och gick ner på subrutiner. Den går faktiskt på fjärrkontroll.
- Jag vet, jag har inte varit... - Herr professor.
Vi är klara.
Vi pratas vid senare, min pojke.
Var rädd om min pappa. Okej, robot?
Tryckutjämning utförd.
Syrenivå normal. Mikroscanning negativ. Det är fri väg.
- Luften luktar illa, gammal. - Så luktar spöken.
Jag har satt igång datorn.
- Fungerar den inte? - Jo, det gör den... Det är bara det...
Allt för snabbt.
- Pappa. - Pappa, hörde du något?
- Till exempel droppande blod? - Nu håller du käften.
- Det ser ut att vara biologiskt. - Detta slutar aldrig väl.
Du är ju också rymdforsknings-expert.
Kom igen.
Tro mig, herr. major.
Det onda känner igen det onda.
- Rörelsesensorerna fungerar. - Den här vägen.
Robotar av Rambler-Krane-klassen. Men inte en design, jag känner till.
- Vilken otur vi har! - Här nere.
Det är ett fjärrkontrollrum.
- Är skeppet en prototyp, kanske? - Här har det visst varit strid.
Kaptenens logg är skadad.
Jag kan kanske sätta ihop några bitar.
Ursäkta.
Hyperrymd-sökaren fungerar normalt.
Men vi kan inte bearbeta all data.
Det finns inte ett spår efter Jupiter 2. Jag har överskridit min tidsplan.
- Jeb? - Jag måste resa vidare.
- När blev han major? - Detta ska med.
Jag vägrar att ge mig.
Don skulle ha hållt på att leta efter mig.
Det är allt. Resten är helt förstört.
Hur kan de redan ha skickat ut ett räddningsteam?
Det finns inget om det främmande rymdskeppet.
Men det har dragit med sig något, som sitter fast på skrovet.
Jag har det.
Är det en sort äggsäck?
Smith!
- Kom hit! - Med nöje, herr major.
Ni ska inte bekymra er om mig, men om dem.
RÖRELSE UPPTÄCKT
- Det finns något som rör sig. - Bakom er!
Efter det!
Will... Ta med Smith.
Det kan du glömma.
Hydroponik.
Plantor tar många år på sig att växa sig så stora.
Släpp mig, din fjärrstyrda dåre!
Stå still.
Lugn, lilla vän. Det finns ingen som gör dig något.
Ta det lugnt.
Slappna av.
Fantastiskt!
Det verkar som om du fått en vän. Vänta ett par veckor innan du tatuerar in dess namn på armen.
Gör dig själv en tjänst... Lägg dig inte i.
Så gulligt Doktor Doolittle i rymden.
- Den kommer kanske från rymdskeppet. - Men han är inte pilot.
Den liknar en unge.
Okej. Försök nu.
Konstigt. Det kommer värme från skalen.
Jag har kopplat in mig på de interna sensorerna.
Det finns inget liv ombord. Förutom oss är skeppet helt övergivet.
Ett spökskepp.
Och dagens smak är bananbiff.
Vem kommer på de kombinationerna?
Major West, låt bli att andas.
Det är mitt råd som läkare.
- Den var hungrig. - Jag har hittat deras stjärnkarta.
Här kommer det. Jag har aldrig sett så många solsystem.
"Hittar en väg till Alpha Prime." Så där ja!
Överför till Jupiter!
Jag gillar inte det ljudet.
Mamma, de rör sig.
Ta bort den äckliga apunge från mig!
Försvinn därifrån!
Mamma säger: Försvinn därifrån!
Bort från skeppet! Nu!
Den reagerar för långsamt. Aktiverar holografisk styrning.
Usch! De äter de sårade.
Stäng luckan!
Koderna är spärrade.
Ducka!
Brandsensorerna är aktiverade. Nödstängning påbörjad.
Vi måste få upp luckan.
- Öppna, för fan! - Stick med dig.
Vad är det för fel på de här dörrarna!
Jag kan inte stänga av brandsläckarna!
Jag har massa dyra vapen. Och jag skulle gärna byta dem...
...mot en stor dos med insektsspray.
- Pappa! - Bort!
Iväg!
- Maureen, kan du göra något? - Jag påskyndar tryckkontrollen.
Så lätt kan det knappast vara.
Spring!
Tillbaka till skeppet! Iväg!
Försök nu.
Mamma säger, att du ska försöka nu.
- Kan vi rädda den? - Vi får bara med oss spindlarna.
Lämna den.
Jag blev biten av en spindel! Låt bli att skratta, ditt lilla odjur.
Farväl, robot.
- Du kunde inte rädda honom. - Självklart!
Vad försöker du göra?
Klar för frånkoppling!
Vilken picknick! Gula rymdapor och jättespindlar.
Publiken jublar.
Ohyra är inte så lätt att bli av med.
Prata med dem du. Insekt till insekt.
De vill visst hellre komma in.
Gör klart torpederna.
Skjut!
Varning Detonerings-fel.
Roboten har skadat detonatorerna.
Varning. Angrepp på det yttre skrovet.
DNA-extrapolation.
Silikonorganismer, ingen andning. De lever i rymden.
- Lilla hjärnan. Säkert flockdjur. - Som bin
- Jag kunde behöva lite hjälp. - De dras sig kanske till värme och ljus.
- Läckage i skrovet om 15 sekunder. - Jag aktiverar fusionsmotorerna.
- Det fungerar! - Då skruvar vi upp värmen.
- Vad gör du? - Förstör alltid fiendens högkvarter.
- En av din pappas huvudregler. - Det är en order!
- Vilken smäll alltså! - Bälten på!
Manuell styrning.
- Har ni spänt fast er, barn? - Ja.
Upp.
Det menar du inte?
Den blir för varm. Jag minskar farten lite.
Håll i er!
- Ge mig en rapport, allihop. - De vitala systemen fungerar.
Videomekaniken är okej.
- Skeppet läge är okej. - Och så jag... Robotexperten.
Jag lever... inte tack vare Wests hemska flygfärdigheter.
Ah, Dorothy. Äntligen är vi tillbaka i Kansas.
Du ignorerade en order.
Halva kärnan är har brunnit upp. Vi kommer aldrig härifrån.
Vi kan lätta, men vi kan inte komma ut i rymden.
Jag gav dig order om att inte spränga skeppets reaktorer.
De vitala systemen är på vippen... Det blir kallt här inatt.
- Nödkapslen och miniskeppet är bara skrot. - Stanna här, när jag pratar med dig.
Ta det lugnt. Jag hade kommandot
Jag har kommandot här.
Inget illa ment men... Du är en nörd med hög rang.
- Du är inte tränad att klara stridssituationer. - Du klarade det strålande.
- Du gjorde så vi hamnade här. - De rymdvarelserna utgjorde en fara.
Jag gjorde en bedömning, och jag skulle göra om det om jag blev tvungen.
- Din pappa skulle ha... - Min pappa är död!
Han blev dödad i en av de strider, du beundrar.
Min familj är ombord, och du lyder order! Är det uppfattat?
Jag gillar dig. Men jag tänker se till att vi överlever -
- med eller utan din hjälp. Är det uppfattat?
Stör jag?
Jag menar det. Gör upp det med nävarna.
Vi är strandade på en främmande planet, och ni håller på med en pissetävling?
Judy räknar jag inte in, och jag tar kommandot.
Jag vill inte höra ett ord till. Är det uppfattat? Inte ett ord till!
Det var bättre. Om ni är klara med er testosteronurladdning -
- så följ med. Jag har kanske kommit på hur vi kan komma härifrån.
Det menar du inte?
Förbannade insektbett!
Det är en intressant art, eller hur, doktorn?
Hon är fascinerande.
Näthinneutvidgningen tycks hänga ihop med hudpigmentet.
- Judy? - Vad är det?
Får jag behålla henne?
Hon är inte ännu en sak som du kan plocka upp och slänga ut.
Hon är helt ensam, och jag ska nog ta hand om henne.
Hon behöver mig liksom.
Så fort du försummar henne... Du ska inte le. Jag menar det.
Tack... doktorn.
Vi är långt hemifrån båda två, eller hur, lilla vän?
"Blarp"?
Vi kallar dig Blarp.
Söt flicka. Vacker flicka.
Atmosfären kan hysa mänskligt liv.
Jag har lokaliserat 500 rad radioaktivt material 8 km västerut.
Det ska vi använda för att få igång kärnan.
Vi åker i gryningen.
Det är säkrare.
Det är mina order, major.
Jag håller med dig, professorn.
Avdramatisering är en fin sak.
Jag ser att ni har hittat er rätta plats. Bädda min säng, innan ni går.
Jag lovade att låta er leva. Jag sa inte hur länge.
Familjetimmen är slut, herr major.
Vi kommer att dö här. Robinson är ute på djupt vatten.
Se honom i ögonen och säg, att ni inte kan se hans rädsla.
Jag var med i årtusen-krigen.
Överlevnad är för soldater. Den dåren drar oss ner oss i helvetet.
Robinson behöver vår hjälp, antingen han vill eller ej.
Vi kunde ta kommandot och fortsätta under ert kommando...
Naturligtvis.
Herre gud, Smith... Ni har rätt.
Hur kunde jag vara så blind?
Jag skaffar er ett vapen, så vi kan kapa skeppet... okej?
Bara den mindre begåvade antyder sarkasm.
Den gjorde ont... verkligen!
Lås.
Det är bara början på ert onda.
När du ser en stjärna klar.
En miljon främmande stjärnor och bara en önskan.
Jag önskar vi var hemma.
Jag har aldrig sett en sån' främmande himmel. Vi är vilse.
Då de första sjöfararna seglade runt Jorden -
- och såg en helt ny himmel -
- trodde de att de hade seglat ner i avgrunden. De var precis bakom hörnet.
Ska vi bara hissa segel och låta vinden föra oss hem?
Sjöfararna -
- hittade kända figurer i stjärnorna -
- för att få himlen att verka mera vänlig -
- och då kunde de hitta hem. Sådan kom stjärnbilderna till.
Pelle, den vise och stolta gris.
Den stora kanin med flygöron, Snurre Sprätt.
Ditt sätt att flyga oss ner hit var ganska imponerande.
- Hos mig eller dig? - Hur sa?
Vi är den enda könsmogna, ensamma man och kvinna i galaxen.
Kan det vara mera upplagt?
Så varför hoppar vi inte artigt händelserna i förväg och går rakt på sak?
Du förstår dig på att formulera dig.
- Kan du inte visa mig vad du går för? - Jo.
Här? På instrumentpanelen?
Ja, det går bra.
Gå in och lek med din joystick.
Strålande teknik, major.
- Will letade efter dig. - Ja...
Jag skickade in honom på sitt rum. Han skulle bygga upp roboten igen.
Han kommer vara vaken hela natten och visa mig sin design.
Män är konstiga.
De gör allt för inte likna sina fäder, men de begår samma misstag.
Jag kan inte komma härifrån och inte komma tillbaka på den rätta kursen.
Hör nu på honom, John. Det spelar ingen roll vad han säger.
Av och till, särskilt i deras fäders ögon, ska pojkarna alltid komma i första hand.
Så fort vi kommer ut i rymden igen -
- är vi tvungna är vara tillsammans.
Det är skönt att ha hela familjen samlad under samma tak.
Även om vi måste resa halvvägs genom galaxen.
- Godnatt, John. - Godnatt, Maureen.
Godnatt, Judy.
Godnatt, Will.
Godnatt, Penny.
Det kan ni inte mena.
Godmorgon, Will Robinson. Solbatterierna är uppladdad.
Det radioaktiva materialet som vi ska använda är inne i den bubblan.
Nu sätter vi oss ner.
Jag tror, att denna bubblan -
- är precis likadan som den vi for igenom i rymden.
- De öppnar och stänger passager. - Vart leder de?
Det är passager... genom tiden.
- Tidsresor är omöjliga. - Nej, det är bara ovanligt.
Tänk om vi har rest fram till en tid -
- långt efter att Jorden skickade ut ett räddningsskepp?
Proteus har varit övergivet mycket länge.
Din vän såg urgammal ut.
Om vi går in i bubblan, går vi längre fram i tiden.
Tänk om passagerna inte är naturliga?
Det sorten kan bara vara naturfenomener.
Bubblan är den biverkningen, jag förutsåg vid min maskin.
Tänk om någon har byggt en anordning här?
Tack, men vi behöver inga fantasiteorier.
Du lyssnar aldrig.
Aldrig!
Tidsbubblan framkallar kanske jordskalv.
Planeten kan gå under när som helst.
Majoren och jag ska leta reda på det radioaktiva materialet till kärnan.
Vi har kanske mycket lite tid på oss.
- Jag ger mig av nu. - Det var ju en överraskning!
Will, du är mitt allt.
Jag hoppas att du förstår det en dag.
Och om du nu inte kommer hem en vacker dag?
När din farfar for iväg...
...gav han mig de här, som jag skulle ta hand om.
Och när han kom hem, var jag alltid där -
- och var redo att ge honom dem tillbaka.
Jag kommer tillbaka, Will.
Det lovar jag.
Lyssna.
Apropå igår kväll..
Fortsätt. Du klarar det.
- Förlåt. - Det var ju inte så svårt.
Det var som att köra nålar genom kinderna.
Kan du försöka förstå hur svårt det är att säga det här.
Försök att komma helskinnad tillbaka.
Du, doktorn...
Jag tänkte... Du bör ge mig en kyss för att önska mig lycka till, eller hur?
Tänkte du? Det är ju inte din starka sida.
Jag har lokaliserat det radioaktiva materialet.
- Mycket vetenskapligt. - Är du rädd, major?
Väggen bromsar signalerna. Ni kan inte kommunicera med skeppet.
Kom tillbaka till mig, professorn.
Jag älskar dig.
Kom hit, stumpan.
Söt doktor. Vacker doktor. Söt.
Ta det lugnt. Du är inte skadad.
Kom igen.
Kan du höra mig, robot? Hallå?
Systemfel! Roboten ur stånd att hitta motorkontrollen.
- Lugn. - Will Robinson, vad händer?
Jag hann inte att överföra all data.
Varning. Penny, kom hit med den!
Jag måste ge dig en ny personlighet. Jag gav dig mitt sinne.
Då förstår jag, varför jag tänker på baseball.
Strike! Du är ute! Det är nåt' fel.
Roboten ville förgöra familjen Robinson. Varför räddade du mig?
Ibland ska en vän lyssna till sitt hjärta. Inte sitt huvud.
Spara det i minnet.
Bara lugn, roboten.
Jag bygger en ny kropp åt dig.
Mamma har alltid sagt att jag skulle få nya vänner.
Jag behöver en mikrosvets.
Efter moget övervägande har rymdfången beslutat -
- att acceptera sin roll som besättningsmedlem.
Familjen Robinson behöver ju hennes hjälp.
Blarp, kom tillbaka.
Teoretiskt sett kommer denna framtid att vara oförändrad av vad vi gjorde.
Professorn! Ge nu tankeverksamheten en paus.
Här har vi 2 månar, en krater i storlek med Miami -
- och det där blir en mastig klättertur.
Min pappa skulle ha gillat dig.
Vad är det?
Det är flera år gammalt. Vad är det här för mardröm?
- Var i helvete är vi? - Nej, när i helvete är vi?
Will Robinson, du ska få höra en vits. Varför gick roboten över vägen?
- Den var så kär i kycklingen. - Det återstår mycket jobb att göra.
Det låter som gammal morsekod.
Fara på färde, Will Robinson!
William, kom hit.
Lås upp.
- Du sa att någon var i fara. - Jag skulle råda dig till att vara beväpnad.
Vapnet kan bara användas av mig, så du ska inte försöka med nåt'. Lås!
Men William!
Du tar fel. Jag vill bara hjälpa er.
- Du försökte ju att döda oss. - Men nu sitter vi i samma båt.
Om din pappa och idioten West inte fixar det, kommer jag aldrig hem.
Det ligger i mitt intresse att de lyckas.
Och jag är alltid mån om mina egna intressen.
Vilka odjur kämpar vi mot i i den här främmande vildmarken?
Dårar!
Att ge sig ut i detta barbariska landskap...
Jag tycker inte om att behöva erkänna det -
- men vi får det mycket svårare utan dem.
Vad pratar du om? De kommer tillbaka.
De fixar det nog.
Tror du verkligen det?
- Någon borde gå efter dem. - Nej! Du är bara en pojke.
Det finns förmodligen massor av odjur. Och tänk om de är skadade?
Håller på att dö.
Vad kan du göra åt det då?
Du kunde hjälpa dem. Du är läkare!
Ja.
Jag är läkare.
Det lyckades.. Mamma fick inte syn på oss.
Det är ju makalöst, William.
Jag sa ju att vi kunde komma in den vägen.
Bubblan växer!
Spring, barn!
William?
Häftigt!
Vänta!
Kom igen, doktor Smith. Vi kan alltid vända om.
- Det är som att gå igenom en dörr. - Jag kan nästan inte vänta.
Pappas signal kommer från det hållet.
Gud, vad jag hatar barn.
Billy. Kyssar.
Pop... Vågor. Orkidéer.
Doktor Smith! Vad hittade du?
Kom nu, min pojke. Vi har inte tid att svamla omkring.
Vi måste skynda oss.
Följ din pappas signal, William.
Kom.
Oj, då. Det lönar sig alltså verkligen att vänta.
- Vad är det här för ställe? - Din hjärna måste ha tagit skada.
Se dig omkring.
Känner du inte igen det?
Du är hemma.
Det kan inte stämma Vad har du gjort med skeppet?
Var är min familj?
Vilka chanser tror de hade utan dig?
Ett par spindlar överlevde sprängningen av Proteus.
De nådde ner till den här planeten och...
Jag kan fortfarande höra kvinnorna skrika.
- Vem är du? - Känner du inte igen mig?
Jag är din son... Will.
- Vi ska bara över krönet här. - Mitt hjärta skenar iväg.
Oh, fy fan!
En pojke, som är så smart som du, borde aldrig svära.
Oh, fy fan!
Det må jag säga!
Se, pappa, vad mina -
- fantasier har blivit.
Jag använde din hypermotor för att bygga min tidsmaskin!
- Robot, släpp honom bara. - Uppfattat.
- Var är vi? - På Jupiter 2 i en annan framtid.
Så fort som hela kärnan är överförd till kontrollpanelen...
Kärnan. Om vi kunde få med den tillbaka till vår Jupiter...
...öppnar jag en passage, som är tillräcklig stabil -
- för att en människa kan genomföra -
- en resa genom tiden så väl som i rymden.
Genererar passageöppning.
Häftigt, eller hur?
Idag ändrar jag historian.
Jag reser tillbaka till den dagen då du släpade ut oss i rymden.
Jag hindrar skeppet från att lyfta.
- Jag räddar familjen. - Jorden.
Den 1. oktober 2058. Låsning av målet bekräftat.
Genialt, min pojke...
Se dig omkring. Din tidsmaskin förstör planeten.
De enorma tidsrubbningarna framkallas av ditt experiment.
Tänk om det har samma effekt på Jorden?
Tänk om du förstör Jorden, när du försöker ta dig hem?
Jag...
- Jag vet att du menar väl. - Nej.
Jag reser hem. Jag vill rädda familjen.
Du måste lyssna på mig. Jag är din pappa!
Min pappa?!
Nu ska jag berätta för dig om min pappa.
Jag glömmer aldrig den morgonen för 20 år sedan. Vad var det, du sa?
"Jag kommer tillbaka, Will. Det lovar jag."
Du kom aldrig. Nej, min pappa kommer inte till undsättning.
William! Vad gör du?
Nu ska du lyssna. Odjuren ligger på lur överallt! Jag är själv ett!
De skulle inte tveka att döda små pojkar. Du måste vara beredd på att döda.
- Det klarar jag. - Gör du verkligen det?
Lyssna nu. Jag har följt dig in i den här världen. Satt mitt liv på spel.
Men jag vill inte kasta bort det.
Vem vet, vilka faror som väntar framöver?
Du kan inte skydda oss... men det kan jag.
Och det gör jag.
Ge mig vapnet.
- Aktiverar för alla användare. - Röst godkänd.
En kort lektion i att överleva.
Lita aldrig på någon. Och särskilt inte på mig.
Tiden är snart inne. Hoppas den fungerar.
Frukta ej... Smith är på här.
Stå still. Annars blir detta märkliga möte kort.
Var vänlig och gå bort! Det är en tidsmaskin, din idiot.
Min avsikt var att ta makten ombord med den här. En av ödets små nycker!
Vi testar att dansa igen. Du är dockan. Jag den som för dockan.
Försök att gör rätt den här gången.
Robot, du lyder bara min röst.
- Uppfattat. - Aktiverar elektrongevär.
Duktigt gjort!
Du klarade det... precis som jag föreställt mig det.
Du knöt samman dimensionssiktet med navigeringspanelen.
Rymdöverförelsen, den målsökande lasern... Det tänkte jag inte på.
Framtiden är inte alltid vad man tror, när man är 10 år.
Säg farväl till ditt förflutna.
Din framtid är i mina händer. Jag reser hem i ditt ställe.
Vad skrattar du åt?
Se dig omkring... Se denna fientliga värld.
Tror du verkligen att en pojke skulle kunna överleva ensam?
Frukta inte. Smith är här.
- Det är doktor Smith. - Goddag, doktorn.
Så trevligt att se mig igen efter alla dessa år.
Har jag förändrat mig? Spindelbettet - hade lite biverkningar.
Mina enastående gåvor gav mig en fördel i denna stridslystna världen.
Efter att kvinnorna hade blivit mördade, blev jag den pappan som -
- Will aldrig hade haft.
Två årtionden av helvetes kval har lärt mig en läxa.
Men du, doktorn... din outtömliga ambition fyller mig med självhat.
Du förstår, jag har granskat mitt inre -
- och jag ser dig!
Jag har aldrig kunnat tåla mig själv. Robot, döda allihop.
- Nej! - Vänta.
Doktor Smith...
Låt bli.
Som du vill.
Ta in dem och se till så de stannar där. Om de hittar på något -
- så döda dem.
Gå eller dö.
Det finns inget som fungerar.
Jag avleder uppmärksamheten, och så sticker vi.
Stopp!
Minns du mig? Minns du vad jag lärde dig om vänskap?
Jag behöver din hjälp. För vi är vänner.
- Logikfel. Förstår inte vänskap. - Glöm logiken. Följ ditt hjärta.
Robot har inget hjärta. Robot har en fusions-puls-generator.
Alla mina känslor har tagits bort.
Ett försök att kringgå kommandona kan resultera i nervnedsmältning.
Om du inte låter oss gå så dör vi allihop. Så du vill väl hjälpa oss?
Vill du vara min vän?
Robot försöker att slå ifrån kontrollen. Kommandona bortkopplade!
Utplåna familjen Robinson!
Du klarade det.
Robot räddar Will Robinson. Robot räddar sin vän.
Var är de?
Vänta här, Will.
Utan kärnan kan vi inte ta oss härifrån.
Försök att hitta tillbaka till Jupiter. Jag letar reda på kärnan.
Vi hittar inte vägen. Familjen behöver sin pappa.
Och besättningen sin pilot. Jag flyger inte så bra som du.
De har störst chans med dig.
Lyssna nu, Don. Jag vet, att du inte ville ha jobbet.
Men jag tycker att du är en förstklassig barnvakt.
Husvagnen är i dina händer. Ta väl hand om dem.
- Lycka till! - Pappa!
Minns du rymdspindlarna från Proteus?
De kan inte ta sig tillbaka.
Aktivera alla missiler.
Spränghuvudena fungerar ju inte.
Titta!
Fan! Han andas.
VAPEN AKTIVERADE
Eld!
Sjöfararna såg tecken på himlen.
Titta, en nödraket!
Så de kunde hitta hem.
Fara på färde, Will Robinson!
Klättra upp hit, Will Robinson!
Magnetfältdämpare aktiverad. Passagetryckutjämning påbörjad.
Berätta det en gång till, gamla odjur. Hur dog flickorna?
Det har vi pratat om förut, min pojke.
Alla de följande åren...
...har spindlarna aldrig visat sig igen.
- Hur kommer det sig? - Låt oss glömma det förflutna..
Passageöppning: 50%
Försiktig! Plasman kring öppningen sliter sönder en människa i tusen bitar.
Har du inte gjort öppningen för liten?
Inte för mig.
Men jag ska inte iväg, eller hur?
Spindlarna dödade inte flickorna.
Det var du. Jag ville bara inte inse sanningen.
Du lät mig leva bara för att du hade användning av mig.
Därför att jag kunde bygga den här åt dig.
Din ynkliga pojke.
Trodde du verkligen att jag skulle låta dig åka hem?
Att jag ville låta allt det jag har blivit, bara försvinna?
Titta på mig. Jag är inte bara en människa.
Jag är en gud!
Här ligger äggen till ett nytt spindelvälde.
Vi ska inta den hjälplösa Jorden. En hel planet att äta!
Nu ska du dö... min son.
- Jag är inte din son! - Farväl.
Min pappa sa en gång -
- att ondskan alltid hittar sin sanna form.
Du skulle ha dödat mig.
Du hade rätt. Jag kunde inte döda en människa.
Men jag kan döda odjur!
Låt mig slippa höra din rättfärdiga vrede!
Jag hinner visst ta mig en godbit innan jag reser.
Vilken smärta... Vilken smärta!
Vänta bara!
Minns du Proteus? Odjuren som äter de skadade!
Nej...!
Ta god tid på dig att dö!
Vakna upp, min pojke!
Kärnöverföringen klar.
Jorden. Den 1 oktober år 2058. Kontrollcentralen..
Du kunde ha tagit kärnan.
Jag kunde inte låta dig ramla. Du är min pojke.
Mamma, det är dem!
- Will! - Hej, mamma.
- Du är inte så dum, du... - Jag ska tatuera in ditt namn precis här.
- Var hälsad.. - Var är John?
Bubblan stängde sig bakom oss. Det var hans enda väg tillbaka.
Jag är ledsen.
Vi har påbörjat nedräkningen. Jag vill rädda så många som möjligt.
Jag hoppades att han skulle klara det.
Låt oss komma iväg.
- Farväl, min älskade. - Tänder huvudmotorerna nu!
Will, de klarade det!
Flyg då.
Vi stiger inte. Vi har inte tillräckligt med kraft.
Beklagar.
Han kunde inte rädda dem.
Det är så länge sedan.
Jag kan fortfarande känna allting. Vår sol.
Vår jord.
Jag har inte tänkt på annat än att komma hem.
Du sa en gång, till en pojke, att han en dag skulle förstå -
- hur mycket hans pappa älskade honom.
Jag fattade inte hur mycket du tyckte om mig
Förrän nu. Kom.
Låt oss komma iväg.
Jag hoppades att han skulle klara det.
Farväl, min älskade!
Titta!
Låt mig inte vänta ännu ett liv i ovisshet.
Pappa! Du klarade det.
Far, den fungerade!
Den fungerade!
- Följ med! - Det kan jag inte.
Det finns bara kraft till en människa... En resa.
Det är härligt att se dig igen, mamma. Det är härligt att se er.
Ta hand om dem, Will.
Ni får inte glömma mig.
Han offrade allt för sin familj.
Pappa.
Jag är glad att du kom tillbaka.
Du ska veta att jag älskar dig, min pojke.
Jag älskar dig väldigt mycket.
Planeten håller alltså på att sprängas.
Det är slut för vår del...!
- Gud, så skönt det var. - Se till att få luft under vingarna.
Jag försöker få tillräckligt med fart.
Vi dras ner.
- Vi kanske träffar en ström... - Vi klarar det inte. Det vet jag.
Vi måste flyga...
...ner genom planeten, medan den exploderar.
Vi kan använda planetens tyngdkraft...
...för att kastas ut på den andra sidan och ut i rymden.
Jag har inte tid att diskutera det.
Det är en order, herr major.
Aj, aj, herr kapten. Det ska verkligen bli intressant.
Jag kan se hålet!
Låt mig bara köra nu!
Håll för näsan!
Full fart!
Fantastiskt!
Snygg jobbat, piloten.
- Har jag gjort mig förtjänt av en kyss? - Du har förtjänat det här.
Det här är på kredit.
En kall fisk, va?
Där är du ju! Kom hit.
Var har du varit, din lilla krabat?
Fara på färde. Mina sensorer visar att vi har ett problem.
- Det är planetens tyngdfält. - Vi sugs in.
- Det finns ingen väg ut. - Hypermotorn.
- Går in på Proteus' stjärnkarta. - Då var det dags igen!
Sätter kurs mot Alpha Prime... hoppas jag.
- Slår till! Nu! - Häftigt!